[ПСИХІАТРИЧНИЙ ЗАКЛАД «РЕЙВЕНСКАР»]
Як справи, друже? Вони до тебе добре ставляться?
Розмовляв з лікарем Гантером.
Він вважає, що ти досяг певного прогресу.
Не встигнеш отямитися, як знову повернемося до гурту.
Звісно, ми повинні знайти заміну
Алану та Стіву.
Бережи Господи бідних виродків.
Але на все свій час, вірно?
Приніс тобі дещо.
Не з тих таємничих речей, якими ти зазвичай захоплюєшся.
Але краще, ніж дивитися у вікно, вірно?
Я гадаю, ти...
Джонні.
Джонні, що ти робиш?
Ти присягався що зупинишся.
Ніяких чарів, вірно?
Ніяких чарів!
Повинен.
Я... повинен. Повинен.
Я не можу допустити цього знову, Чесе.
Я не можу
допустити цього знову.
Я не можу допустити цього знову!
Допоможіть хто-небудь!
Я не можу допустити цього...
Гей, легше з ним. Господи!
Я не можу... не можу...
допустити цього...
[КОСТЯНТИН. МІСТО ДЕМОНІВ]
У тебе був роман і тепер вона вагітна?
Це чудова новина. Я такий радий за тебе.
Королева Янголів.
Це востаннє я так пив.
Так, точно.
Розкажи щось інше, Джоне.
Господи!
Я напевно досі сплю.
Ні, точно не сплю.
Що ти таке?
Ми - це ти, Джонні.
Наче з пекла.
"Матеріалізований психоз", Янґ телефонував нам.
Проекції з підсвідомості.
Твої власні внутрішні демони
набувають фізичної форми.
О, це не добре.
І єдиний спосіб зупинити вас, малих засранців, -
це повернути назад!
Щось відкрило двері між
моїми свідомими і несвідомими думками
і випустило їх.
Такого раніше не траплялося.
Ісусе. Нам нічого не потрібно!
Джоне, відкрий бісові двері.
Чес?
Мабуть, не вдалий час.
Він завжди не вдалий, друже.
[Паб]
Лайняно виглядаєш.
О, дякую друже.
І як ти провів ці, скільки?
9 років, 10?
Відтоді, як ти обблював тітку Рене на весіллі.
Я гадаю, вона це непогано сприйняла.
Тітка, не Рене.
Тож, ви двоє жили щасливо, після того?
Не зовсім.
Ми вже 7 місяців не разом.
Кого ти трахнув, дурню?
Нікого.
Якщо б все було так просто,
- можливо ми могли б... - Могли б, що?
Я не знаю.
Ми були щасливі, справді були.
Декілька останніх років,
я був у різних темних місцях.
Відштовхував Рене.
Напивався.
Я...
Ти... що?
Я думав, що лишив це в минулому, Джоне.
Пройшло стільки часу.
Я думав, що лишив це в минулому,
Чесе, чому ти тут?
Не для дружньої поради,
і не тому, що ти сумував за мною всі ці роки,
це вже точно.
Можливо і сумував.
Джоне, ти був моїм найкращим другом.
З 10 років.
Чому ти тут?
Відколи Рене вигнала мене,
наче весь мій світ став темним.
Єдина приємна річ, заради якої я тримався -
це моя маленька дівчинка.
Ти маєш дитину?
Їй 8 років.
Я надіслав тобі клятого листа, коли вона народилася.
Мабуть, я пропустив його.
Тріш...
Вона єдиний вогник в моєму світі.
Єдина надія... І...
Що?
Вона у комі.
Лікарі не мають здогадок про те, що її спричинило,
чи як це вилікувати.
Але, я провів досить часу з тобою,
щоб відчути сморід темних чарів.
Це зручно чіпляти наші проблеми
на якогось диявола, що ховається в тіні, Чесе.
Але іноді,
хрінові речі трапляються,
бо саме таким є наш світ. [Лондонський шпиталь]
Просто зайди поглянь на неї.
Це все що я прошу.
Рятувати дітей це не те, в чому я вправний,
ти знаєш це краще за інших.
Але цього разу це інше, Джоне.
Це моя донька.
Моя донька.
Ще вагоміша причина не втягувати мене.
Ні, ні.
- Я не хочу щоб він був тут. - Він може допомогти.
Допомогти?
Він - вірус, який заражає все навколо себе.
І я не хочу, щоб він заразив мою дівчинку.
І я радий тебе бачити, Рене.
Скільки тобі потрібно часу?
5 хвилин.
На одинці.
5 хвилин, Рене.
Ці кляті лікарі не можуть нічого вдіяти,
можливо він зможе.
5 хвилин.
Ні секунди більше.
Привіт, Тріш.
Я Джон.
Не проти, якщо я гляну на твою ауру?
Осквернена...
Ким?
Давай поглянемо в середину.
Прокляття!
Чесе, Рене, мене потрібно трохи більше 5 хвилин.
Чому? Джоне, що ти зібрався робити?
Я викликаю спеціаліста.
Джоне, Джоне!
Джоне!
Невдалий ти вибрав час, Джонні.
У мене саме був "трійничок"
з дріадою і сильфою.
І вони обидві, я маю сказати,
кращі у ліжку, ніж був ти.
Гей, люба, та й про тебе нічого особливого не скажеш.
Ми обоє знаємо, що це неправда.
Тож, що тобі потрібно від Медсестри Жаху?
Ну, я давала присягу, берегти життя, не шкодити,
і усе те інше лайно.
Тож, що думаєш?
Гадаю, ти маєш заткнутися і дати мені виконати мою роботу.
Це одержимість, вірно?
Що у слові "заткнутися" ти не зрозумів?
Це не одержимість,
бо тут нічим володіти.
Що?
Її фізична форма тут,
але її сутність, її душа...
Вона зникла.
Ну, хтось був тут 3 хвилини тому.
Давай з'ясуємо хто.
Допоможіть!
Тріш, Тріш, де ти?
У... у клітці, здається.
Погано видно.
І тут так холодно.
Ти сама?
В цілковитій самоті.
Крім того, коли він приходить.
Хто, Трішо? Хто приходить?
Неприємний чоловік.
У нього є ім'я?
Трішо, у нього є ім'я?
Я маю багато імен.
Будь обережним обираючи вірне.
Ну, тоді скажи мені його.
Вгадай.
Це не бісова гра.
Для мене - так.
Що тобі потрібно від дівчинки?
О, так багато запитань
рояться у твоєму маленькому мозку.
Але, якщо тобі потрібні відповіді, Джон Костянтин,
тобі доведеться прийти на зустріч.
З ким? Прийти куди?
Джоне! Джоне, відкрий кляті двері!
Ейса, ти в порядку?
Дай секунду, одягну сукню.
Сучий син!
Якби я була людиною, я б підсмажилася.
[1247, Нстром, Лос-Анджелес]
Візьмусь за документи, якомога швидше.
Якого біса, Джоне? Хто вона?
Приватна медсестра, яку я найняв, щоб наглядала за Трішею, поки мене не буде.
Не буде?
Ну і куди ж ти вирушаєш?
В Лос-Анджелес, либонь.
[1247, Нстром, Лос-Анджелес]
Я ніколи тебе не залишу, я присягаюсь.
Назнач зустріч на вівторок.
Такий ж сон, який я бачив до того,
коли всі психози вилізли назовні.
Хтось риється в моїй голові.
Можливо, це рання стадія деменції.
Я, певно, буду ще тим щасливчиком.
Леді та джентльмени,
ми готуємося до посадки,
будь ласка переконайтесь, що ваші ремені безпеки надійно закріплені.
Без проблем.
Красиво, чи не так?
Ми не в екскурсійному турі, бевзю.
Я не знаю, як ти вмовив мене
взяти тебе.
Це мій природній шарм.
Ти не можеш встояти.
Вона моя дитина, Джоне.
Я маю бути частиною цього.
Крім того, тобі потрібен водій.
Я можу сам кермувати.
Та годі.
П'ять хвилин за кермом
і ти будеш обмотаний навколо пальми.
О, добре, що я можу покластися на твої сталеві нерви.
Слухай,
ми зв'язалися з сильними темними чарами, Чесе.
Сильнішими ніж у Ньюкаслі?
Минулого не змінити, Чесе.
Ні. Але ти можеш змінити це.
- Навіть якщо ми зможемо врятувати Тріш... - Зможемо.
Ти зможеш.
Одна річ, яку я засвоїв за всі ці роки,
це те, що не буває щасливих завершень.
Ніколи.
Завжди є ціна, яку потрібно заплатити.
Будь-яка ціна, коли справа стосується моєї дівчинки.
Скажи мені це, після того як сплатиш її, друже.
Так. Ти будеш дуже корисним.
[Епідемія коми: 23 нових випадки]
Ну-бо, бевзю, давай відвідаємо
покидька, що забрав твою дівчинку.
Гадаєш, це пастка?
- Джоне. - Що?
Гадаєш, це пастка?
Чесе, це завжди бісова пастка.
Ти впевнена, що ми єдині
хто бачить це, щоб воно не було?
Щит Ермеда захищатиме тіло Тріші,
утримає його тут, допоки Джон шукатиме її душу.
Втрачені душі, містичні щити, демони.
Це...
Це - божевілля.
Ви - люди, проживаєте свої життя наче сновиди.
Не маючи уявлення що там.
В темряві, яку ви бачите лиш краєм ока.
Я знаю більше, ніж ти думаєш.
Темрява, про яку ти говориш.
Вона майже знищила мого чоловіка.
Він був з Джоном у Ньюкаслі.
То, ти знаєш історію?
Лише частинки.
Джончик любить хвалитися своїми історіями.
Але не цією.
Пройшли роки, поки Чес мені розповів.
Розкажи.
Про Ньюкасл? Ні.
Я не можу.
Я просто...
Це було не прохання.
Вони були нерозлучні, Джон і Чес,
відтоді, як вони були дітьми, що зростали у Ліверпулі.
Наглядали один за одним.
На відміну від їхніх родин.
Ну знаєте, протилежності.
Чеса приваблювала непередбачуваність Джона.
І Джон, його тягнуло до м'якого серця Чеса.
Я гадаю, що музика була найголовнішим, що пов'язало їх.
Вони були одержимими.
Навчилися грати.
Сформували гурт.
Роками виступали в брудних барах за комісійні від входу.
Вони завжди думали, що за крок від слави та багатства.
Можливо так би і сталося,
якби вони не опинилися в Ньюкаслі.
Клубом "Казанова" керував покидьок, якого звали Алекс Лоґі.
Вважав себе чаклуном.
Проводив, як він їх називав, "магічні збори"
у приміщенні під клубом.
Не запитуй, що це означає.
Я не хочу знати.
Але я знаю, що Лоґі використовував свою дочку Астру,
як основну ціль, для його заклинань.
Людський канал між світом темних чарів,
та матеріальним.
Його власну дитину.
Можеш уявити?
Це було жахливо.
А тоді, прийшов Джон Костянтин і зробив ще гірше.
Бачиш, Джон теж був з тих,
хто вважав себе чаклуном.
Вивчав окультизм, коли був хлопчиком,
стверджував, що має вроджений дар.
Лоґі був для нього наставником...
...але коли Джон дізнався, що відбувається з дівчинкою,
він вирішив, що врятує Астру.
Він міг просто викликати копів,
але це було занадто легко.
І звісно Чес,
вірний дурень, був поруч з ним.
І найкращий спосіб зупинити диявола, типу Алекса Лоґі, -
викликати сильнішого за нього.
Справжнього.
Такою була логіка Джона.
І це спрацювало, майже.
Джон гадав, що зможе використати Нерґала,
щоб налякати Лоґі та його друзів,
і визволити Астру від них.
Але він був зарозумілим навіть тоді.
Наш Джон не знав і половини того, що як він гадав знає.
Тож, він не наклав стримувальне заклинання на демона,
а тому і не зміг його контролювати.
Не зміг зупинити Нерґала...
...коли той влаштував пекло на Землі.
Дехто втік, дехто ні,
і Джон...
Ну, в ту ніч він зрозумів
що його вродженого дару...
Було недостатньо.
Ні!
І ось так Джон опинився в Рейвенскері.
А мій Чес, просто тримався, увесь це час.
Ні! Ні!
Прикидаючись ніби все гаразд.
І я йому вірила.
Але коли ти проходиш через щось таке,
все не може бути гаразд.
Чи не так?
Про Ньюкасл?
Ні, я не можу.
Ми просто...
Все гаразд.
Ти не мусиш говорити, якщо не хочеш.
Ти міг би взяти щось побільше, Джоне.
Я почуваюся, наче у бісовій машині клоуна.
Щось я не бачив, що ти тягнувся до кишені по гроші.
Як тобі оце?
Дивно.
- Що? - Не знаю.
Можливо, це через переліт, чи через це місто.
Я звик до Лондона.
Я знаю його. Кожну алею.
Кожен темний закуток.
Але це місце...
Забагато світла.
Мені не завадило б трохи світла.
Ну, ти ним просякнутий, друже.
Я ж йому не довіряю.
Це тут. 1247 Нстром.
- Ти вправний в анаграмах, Чес? - Ні.
А що?
Нстром. Якщо перемістити літери,
то що ти отримаєш?
Монстр.
Кумедно, так?
Ага.
Я в істериці.
Так.
Очевидно, потрібне місце.
Гадаю, нас чекали.
Вхід вільний і за власним бажанням.
Завжди хотів це сказати.
Мастер Берул незабаром спуститься.
Будь ласка, зачекайте тут.
Дідько!
Він сказав зачекати тут.
Так. І я хочу, щоб саме це ти і зробив.
Мені подобається запах.
Мастер Берул, я припускаю.
Просто Берул.
О, басейн ще не готовий.
Потрібно зачекати, поки тіла розкладуться,
щоб відділити кістки.
І тоді?
Звісно що, використовувати для щоденного плавання.
Прекрасно.
А хіба не так? Чоловіку потрібно бути у формі.
Ти не бісовий чоловік.
І вам не варто про це забувати, містере Костянтин.
Ти мене знаєш.
Твоя слава випереджає тебе.
Навіщо ж іще, я пройшов через усі ці труднощі, щоб привести тебе сюди?
Ти використав Тріш як приманку.
Містер Чендлер один з небагатьох людей
на Землі, які тобі не байдужі.
Я знав, що ти не відмовиш проханню старого друга.
Міг би просто написати мені.
І ти б прийшов?
Людина твоєї природи, Джоне,
потребує чогось більш театрального, хм?
Більш небезпечного.
До чого це все?
Я все поясню.
На вечірці.
[Дівчина в біді]
[Крик]
[Жахаючий крик]
Ні!
[Двоє в небезпеці]
[Крик]
[Жахаючий крик]
Я обожнюю старий Голлівуд, а ти?
[Двоє закоханих]
Звісно, якщо не подобаються 1920-ті,
то можливо щось більш сучасне.
Ти помреш. Ти помреш.
Танцюй.
Ем... Я так не думаю.
У своєму світі, поза межами моїх чар,
ти здатний мені протистояти.
Але тут, у моєму домі...
- Це пекло? - Пекло.
Моє пекло.
Бачиш, я відвідував Лос-Анджелес роками.
І відразу почувався як у дома.
Адже, всі в цьому місті
продають свою душу за мрію.
Люди тут, такі зневірені,
такі закохані в ілюзії.
О, так. Вони з задоволенням знехтують собою,
при найменшому натяку на славу.
Там у низу, ну знаєш, ми маємо чекати,
поки проклятий спуститься,
борючись між собою за здобич.
Але тут зверзу? Так багато душ.
Тисячі, мільйони.
Прагнучі влади, застряглі в ілюзіях, егоїстичні.
Всі якості, які ми шукаємо в кандидатах до пекла.
Мене осяяла, як ви британці кажете, блискуча ідея.
Відділення Пекла, прямо тут.
Операція франчайзингу, як у фаст-фудах,
але з додатковою перевагою вічного прокляття.
Так багато душ, які просять, щоб ними заволоділи.
Так багато енергії для поглинання демоном.
Не існує межі
для підприємця, який це вигадав.
Але у мене є конкуренти.
П'ять інших демонів з такими ж прагненнями.
І я хочу ліквідувати конкурентів.
- І тут мій вихід. - Саме так.
Я не робитиму нічого, доки не побачу дівчинку.
Яку саме?
Доньку Чеса.
Для мого виду немає нічого ціннішого,
за солодкуватий аромат невинної душі.
Де вона?
У безпеці, прямо тут.
Можна сказати, що вона в'язень любові,
що знаходиться, буквально, в моєму серці.
Відпусти її покидьку. Відпусти.
Ні, Чес. Якщо Берул каже правду,
тоді будь-яка спроба зашкодити йому, зашкодить і їй.
Але ми не знаємо чи це правда, так?
- Чес! - Не хвилюйся.
Він не мертвий.
Просто перемістився.
Чорт забирай.
Не те, щоб цей дурень міг мене поранити.
Тож, ти берешся за роботу?
Якщо я працюватиму на тебе, я хочу велику зарплату
- і шикарний готель. - Домовились.
А тепер забирайся.
Саме час для "Молодих та зухвалих",
я ніколи не пропускаю їх.
Господи, та заспокойся ти, Чес.
Я скоро. Що?
Так. Я кермую. Той що?
Відвали.
Я сказав, відвали.
Довго ж ти.
Можливо, я декілька разів заблукав.
Тож, тепер ти працюєш на Берула.
Ти збожеволів?
Дурне запитання.
Він не залишив мені іншого вибору.
Ми повинні грати в його гру,
якщо хочемо повернути Трішу, гаразд?
А як щодо всіх тих хто лежить у комі,
що з ними?
Наскільки я розумію,
їхні душі живлять основу чарів Берула,
наче акумулятори,
забезпечують його енергією, для відкриття маленьких отворів
між Пеклом і Землею,
тож він може створювати бісові франшизи
і поглинати душі там.
Але до чого тут Тріш?
Тут десятки випадків коми,
але у Лондоні, лише...
Давай.
Скажи, що це моя провина.
Можливо так і є.
Або, можливо, ти не відповідальний
за кожного демона,
що створює проблеми у цьому світі.
Усе що я хочу - це повернути свою дівчинку,
і якщо хтось може це зробити, то це ти.
Скажи це Астрі Лоґ.
Тоді ти був дурною, зарозумілою дитиною.
Так? А тепер я дурний, зарозумілий чоловік.
Але я зроблю все можливе для тебе, Чесе.
Присягаюся.
Добре. Тож, що далі?
Далі? Ми виконаємо наказ містера Безформного:
вб'ємо його ворогів і поцілуємо його жирн...
Лайно!
Де вони взялися? Хто їх прислав?
Безсумнівно, один з конкурентів Берула
хоче зупинити мене, перш ніж я зупиню їх.
Ну, ти не міг би, я не знаю, відчаклувати їх звідси?
Хто ти думаєш я в біса такий?
Бенедикт, бляха, Камбербетч?
Ну зроби щось!
Джоне!
Гальмуй.
Оце я розумію перепона.
Ага, але чари довго не протримаються.
У нас менше хвилини
до того, як ці тварюки почнуть їсти наші печінки.
Знаєш, а для хлопця, який так часто бреше,
ти почав казати правду у найгірший, бляха, час.
- Застрибуйте. - Справді?
І я повинен довіряти тобі, бо...
Бо якщо не довіришся, то помреш.
Тож сідай у машину, Джоне.
- Хто ти в біса такий? - Друг.
І звідки ти знаєш моє кляте ім'я?
Слухай, маневрувати автівкою
контролюючи це тіло, непросто для мене.
- Зрозумів. - Тож в біса закрийся
і дозволь сконцентруватися на кермуванні.
Що це?
Я хіба не казав?
Ми стали успішнішими.
Ти ідеш?
Я буду на зв'язку.
Де це я в біса?
Ти гадаєш, це справа рук Берула?
Якби він міг це зробити, я б не був йому потрібен.
Тоді хто?
Ну хто б це не був, він просто врятував наші шкури.
Що це за бісові тварюки?
Духи з нижнього астрального світу.
Вони такі спраглі до життя на Землі,
що не можуть переміститися на небеса.
Що їм потрібно від неї?
Душа Тріш не тут.
Вона для них - ідеальне вмістилище.
Спосіб повернутися.
Ні. Ні!
Не хвилюйся.
Вони до неї не доберуться.
Поки що.
Що означає: "Поки що"?
Чим довше її душа відсутня у тілі,
тим мені важче буде захистити її.
О, Боже.
Хотіла б я, щоб Чес був тут.
Ти досі його любиш?
Пов'язавши своє життя з кимось,
завівши дитину,
відкривши своє серце так широко,
ця любов ніколи не зникне,
не важливо наскільки ти цього хочеш.
І Тріш...
О, Боже. Вона обожнює його.
Дівчата і їх татусі, ну знаєш?
Взагалі-то, ні.
Я розумію насолоду
людської плоті досить добре.
Але вид любові про який ти говориш,
для мене - це таємниця.
Я розчарувався в тобі, Джоне.
Два дні
і ніякого прогресу.
Мої суперники досі там.
Ну, адреси я не отримав.
Я змушений був слідувати по лей лініях,
які перетинаються у місцях,
сприятливих для життя вашого виду.
Або ти просто тягнеш час,
готуючи проти мене змову?
Я вже близько, Беруле.
Недостатньо.
Знаєш, час дівчинки спливає.
Нейропатія прогресує.
Від того, як швидко Тріш повернеться у своє тіло,
залежить те, наскільки вона буде здатна ним керувати.
Як мені знати, що вона досі у тебе?
Її душа може бути де завгодно.
О, думаю, я можу дозволити тобі поглянути.
Можливо, мотивація тебе пришвидшить.
Гівно.
Тріш?
Тріш, це ти?
Не шкодь мені. Не шкодь мені.
Допоможи її!
Джоне, не знаю як довго зможу підтримувати життя в її тілі,
поки її душа...
Де б це в біса не було.
Ти не хочеш знати. Тобі потрібно...
Час вийшов.
Тріш. Тріш, клянусь, я тебе витягну.
Клянусь, я тебе витягну.
Тепер, ти мені віриш?
Оу, нудить?
Я думав ти звик до такого, Джоне.
Ага. Відвали.
Я думав ти змінився після Ньюкаслу.
О, бачив би ти своє обличчя, коли я відкрив той портал
і кинув туди маленьку Астру.
Заплямована її батьком,
але навіть після того, в ній лишилось так багато невинності.
Прекрасно.
Ні.
Так.
Нерґал.
Але Берул?
Був зручною маскою.
Я казав тобі ще у Лондоні,
я маю багато імен.
Я слідкував за тобою після Ньюкаслу, Джоне.
Споглядав, як ти відірвався від краю розсудливості.
Споглядав, як ти оволодіваєш темним мистецтвом,
яке підвело тебе 15 років тому.
Ти насправді маєш подякувати.
Подякувати?
Після всього, я надихнув тебе стати кращим,
чи не так?
І тепер, ось ми,
знову разом, після стількох років.
Виродок.
Ти ж не зашкодиш маленькій Тріш.
Чому ти це робиш?
Бо у тебе такий великий потенціал, Джоне.
І я хочу допомогти тобі реалізувати його.
Бачиш, я маю незначні обмеження,
коли я в цьому світі.
Мені потрібен посередник з твоїми набором навичок,
який зможе вільно подорожувати,
шукати нових клієнтів,
допоможе розвивати бізнес.
Подумайте про все, чого ми можемо досягти разом.
Я можу зробити одну річ для тебе, Нерґале.
Ти віддаси мені Тріш
і тоді, ти мене більше ніколи не побачиш, зрозумів?
Я зрозумів, що тобі потрібен час,
щоб обдумати це.
А тепер, забирайся з мого дому.
І ще одне.
Що сталося з Астрою?
Вона десь у глибинах Пекла,
кричить твоє ім'я.
Тепер, забирайся
і роби свою кляту роботу.
О, і, Джоне,
якщо твоя повія з Лондону знову намагатиметься забратись в мене,
це не закінчиться добре
ні для неї, ні для Тріш.
Я майже їх знайшов, Чесе.
Демони, як ці п'ятеро, залишають психічний слід,
наче личинка, що лишає слиз.
Тож тримайся, гаразд?
Ні, тобі не потрібно виходити.
Проведи вечір для себе.
Випий чогось і посп...
Там.
[Ґваделупський бар]
Чого так дивишся?
Гей, вишкребку.
[Не палити]
[Тільки для персоналу]
Не те, що п'єш зазвичай,
але сподіваюсь підійде.
Приємно знову зустрітися, Джоне.
Знову?
Все це. Усі вони.
Дехто називає мене Енджелою.
Інші...
Королевою Янголів.
Ти.
Ходімо?
Куди?
Боїшся мене, Джоне?
Гадаєш, я одна з них?
- Диявол з пекла? - Можливо.
Пішли зі мною і побачиш,
що я - дещо більше.
Що це?
Урок історії.
Ти казав, що знаєш Лондон, Джоне.
Кожну алею,
кожен темний куточок.
Тепер, вийди на сонце
і пізнай мене.
Моє тіло - це плоть і кров,
камінь і бетон,
дерево і земля.
Мій розум сповнений
десятками мільйонів спогадів.
Сяючими, як історії всіх моїх людей.
Ти - колективна свідомість
міста.
Ти Лос-Анджелес.
Королева Янголів.
З самого початку, Джоне,
чоловіки та жінки приходили до мене,
шукаючи другого шансу,
сподіваючись змінитись,
відродитися у моєму світлі.
Я не ідеальна, Джоне.
Були часи коли, я підводила своїх людей.
Дійсно підводила.
Але, незважаючи на всі мої недоліки,
всі мої невдачі,
це місто - місто надії.
Місто янголів.
І я не хочу, щоб ці бісові тварюки отруювали його.
Отруювали мене.
Це була ти, у Лондоні,
копирсалася в моїй голові.
В темряві твоєї психіки.
Викликала маленьких монстрів,
що жили в середині тебе.
- Чому? - Я мала впевнитись у тобі.
Бачиш, Джоне,
мені потрібні твої демони, щоб побороти цих демонів.
Ми всі використовуємо один одного.
Ти знаєш це краще за всіх.
Лайно.
Як ти можеш сидіти тут і перевіряти бісову пошту,
коли життя моєї дівчинки в небезпеці?
Коли вона у цього виродка Нерґала.
Я не перевіряю пошту, бевзю.
Я шукаю.
У мене не вистачить сили,
щоб здолати конкурентів Нерґала.
Мені потрібна зброя проти них.
Не думаю, що ти знайдеш її на Amazon.
Я тут порився в ефірах,
нашкріб трохи інформації.
- Про що? - Не про що.
А про кого. Міктлантекутлі.
Стародавній ацтецький бог смерті.
Один з великих хлопчиків.
Ацтекська імперія вимерла.
І Міктлантекутлі мав би померти з ними.
Але віра зберігалася,
іспанські поселенці привели його з собою,
до Південної Каліфорнії.
Нові боги піднімалися і падали,
але Міктлантекутлі, впертий виродок,
відмовлявся відступитися.
Це... Це не справжнє, так?
Я відмовився від спроб з'ясувати, що справжнє,
давним-давно.
Не корисна відповідь.
І що цей Мікт... Міктл...
Як цей бісовий бог пов'язаний з моєю Тріш?
Давай дізнаємось.
Миленько.
Міктлантекутлі, бог кісток і поховань
і всього, що починається, коли зупиняється серце,
Я прийшов до тебе, як прохач.
Я проливаю свою кров, щоб показати повагу.
Дякую, що впустив мене у свій дім.
Дякую, що почув...
Як ти мене знайшов?
Ти не такий як інші.
Ти не намагаєшся сховатися.
Ти хочеш, щоб твої парафіяни знайшли тебе.
Одного дня - так,
коли я знову буду могутнім.
Колись мені поклонялись мільйони,
і вони жертвували мільйонами в моє ім'я.
Тепер, до моєї вічної ганьби,
я дійшов до того, що харчуюсь
енергією тварин,
які гинуть кожен день над мною.
Але я досі маю силу,
щоб загрожувати комусь типу тебе.
Що заважає мені поглинути тебе,
Джон Костянтин?
Висмоктати твоє безглузде життя
і поласувати твоєю душею?
Не зжери мене, доки не почуєш моєї пропозиції.
Я слухаю.
Господи, Джоне.
Ти білий, як стіна. Ти в порядку?
Ні, та я живий
і це дещо важить, чи не так?
А зараз, я маю для тебе завдання.
- Це важливо, Чесе. - Гаразд.
А ти?
Мені потрібно зателефонувати,
в певному сенсі.
Церква, Джонні?
- Справді? - Неосвячена.
В іншому випадку, мені було б важко
зайти туди.
І їм теж.
- Обережніше. - Це лайно важке. Боже.
Хто ж знав, що є чорний ринок святої води.
Просто не впусти, гаразд?
Не хочу, щоб ти забризкав усе
до мертвої півночі.
І переконайся, що всі вікна закриті, перш ніж підеш.
Потрібно, щоб всі виходи були перекриті.
Що за бісовий запах?
Смердить, наче гівно.
Це воно нас запросило?
Ага. Це був я.
Чи зможе воно виконати обіцянку?
Воно думає, що це місце зможе захистити його,
якщо розчарує нас?
Воно має ім'я.
Чи зробив ти, що обіцяв,
коли викликав нас, Джон Костянтин?
Ти привів нам Нерґала?
Ах, це.
Це була брехня.
Ти нас обманув?
І я жахливо почуваюся.
Тоді, що тебе врятує,
маленький ти кусок плоті?
Я сподівався, що це буде він.
Ти пообіцяв мені бенкет, Костянтине.
І ти його влаштував.
Що за сміховинна істота?
Ви п'ятеро хочете забрати землю, яка по праву є моєю.
Я зупиню вас.
Поглину вас, тіла і душі.
Ви мені не рівня.
Пастка. Ми у пастці.
Я б ніколи не зміг знайти цих п'ятьох самостійно.
Ніколи б не втримав їх тут без твоїх чарів.
Ми живемо, щоб служити.
Тож чого ти чекаєш?
Закінчуй бенкет.
Ми ще не мертві.
Кудись зібрався?
Вони були більш гідними супротивниками, ніж я очікував.
Саме те, на що я розраховував.
Я не можу дозволити тобі жити, Міктлантекутлі.
- Ти теж з біса небезпечний. - У нас була угода.
І вона була виконана. Ти отримав свій бенкет.
Я отримав 5 мертвих дияволів.
Не моя провина, що вони потягнули тебе за собою.
Прошу, Костянтине, поверни мене назад,
до бійні,
де я зможу відновитися.
- Де... - Немає нічого більш нікчемного
ніж бог, який благає.
Спочивай з миром, старцю.
Бачить Бог, він тобі не завадить.
Все зроблено, Нерґале.
Знищені одним ударом.
Добре зіграно, Костянтине.
Добре зіграно.
Дійсно, Джоне.
Дуже добре зіграно.
Ви двоє,
разом.
Нерґал навідував мене довгий час.
Ми старі, ну, "друзі" не відповідне слово.
Вимушені знайомі.
Але ти сказала мені, що хочеш позбутися їх всіх.
П'ять перемог достатньо.
Нарґал, я боюся, влаштував би битву, яка могла б зруйнувати моє місто.
І я не можу допустити цього.
Тож ми уклали
договір.
Він залишається і керує своїм маленьким філіалом.
Але його діяльність обмежується до прийнятного рівня.
Для цього немає прийнятного рівня.
Дехто постраждає від рук Нерґала.
Більшість - ні.
- Місто буде врятовано. - І ти зможеш з цим жити, зможеш?
Ми всі чимось поступаємось, Джоне.
І усі живемо з цим.
Але моя дівчинка. Як щодо Тріш?
Ти і не уявляєш, як мені прикро.
Але життя мільйонів важливіше одного.
Чорт.
Чорт забирай.
Вона досі тут.
І він ніколи її не відпустить.
Я помилявся. Це через тебе, Джон Костянтин.
Це все через тебе!
Ти досі мені потрібен, Джоне.
Будь моїм посередником.
Підтримуй діяльність філіалу. Поки працюватимеш на мене,
дівчинка буде жити.
У комі.
Що за життя таке?
Або...
Я можу відправити її до Пекла.
У Астри з'явиться подружка.
Бісовий виродок.
Не так розмовляють з керівництвом.
Тепер візьми себе в руки.
У нас попереду
багато роботи.
Знову дав маху, так?
Місіс Чендлер.
- Що? - Місіс Чендлер.
- Я не хочу цього чути. - Рене.
Я не хочу цього чути.
З огляду на відсутність у вашої доньки мозкової діяльності,
ви лише завдаєте собі більше шкоди,
від підтримання її життя.
Я закликаю вас розглянути можливість, відключити життєзабезпечення Тріш,
- і якось... - Ні!
Думаю вам краще піти.
Я можу допомогти, Рене.
- Як Костянтин допоміг? - Ні.
Я можу полегшити твою біль.
Зробити це рішення простішим для тебе.
Полегшити мою біль?
Ти така ж як він, чи не так?
Гадаєш, що можеш змахнути чарівною паличкою і зробити світ кращим?
Але всі ви робите лише гірше.
["Гіллс"]
Гей-
Ще.
- Що "ще"? - Що завгодно, люба.
Тобі вже досить, час іти додому.
Чому б тобі не викликати таксі?
Відвали.
Я сам вирішую, коли мені досить.
["Гіллс"]
Абрака-довбана-дабра.
Ясно.
Так то краще.
Костянтин,
заставу внесено, виходь.
Скажіть Нерґалу, що мені не потрібна його застава.
Мені і тут непогано.
Байдуже.
Заставу вніс Чендлер.
Ти остання людина, яку я очікував побачити. [Поліція Лос-Анджелеса]
Тоді ми квити, бо це не те місце, де я хотів би опинитися.
Як ти дізнався, де мене знайти?
Я бачив, як ти робиш це десятки разів.
Справи йдуть до біса і ти напиваєшся.
Вступаєш в бійку, не з тими людьми.
Маєш кращу ідею?
Так, підніми свою ліниву дупу і врятуй мою дівчинку.
Ми програли, Чесе.
Нерґал не відпустить Тріш, доки її тіло не помре, а може...
Може і після того.
Їдь додому, до дружини.
Благай її прийняти тебе.
- Можливо, з цього щось вийде. - Ні!
Ти не зробиш з нею так, як вчинив з клятою Астрою Лоґ.
Тож давай, ми втратили достатньо часу.
Гей, ми нікуди не підемо.
Доки ми не маємо плану.
[Швидка допомога]
Вибачте.
Куди ви прямуєте?
Години відвідин закінчились.
Не хвилюйся через це, люба.
О, я не буду.
Чекай зовні, Чес.
Якщо хтось намагатиметься ввійти, вирубай їх.
Вирубати?
Повір, ти зробиш їм послугу.
[Морська сіль]
Чари вуду.
Як старомодно.
Спрацювало ж?
Ти перекрив мені доставку поживи.
Заблокував мені доступ до цих шматків коматозного м'яса.
Не дуже добре.
Що тобі потрібно?
І давай зробимо це швидко.
Я матиму зустріч з продюсером.
Запропоную йому фантастичний проект.
Мюзикл, звісно ж.
Вони зараз в моді.
Історія про наївного невдаху з старої-доброї Англії,
який прибуває в Ла-ла Ленд, з повною головою мрій,
лише для того, щоб ці мрії поглинув чарівний танцюючий демоном.
Ти розумієш, що це лише одна кімната в одній лікарні?
Існує ще сотні таких сплячих красунь.
І ти не можеш відрізати мене від усіх.
Він не від твоїх запасів відрізає тебе, засранцю.
Він відрізає тебе від чар і захисту твого
особняка Сімейки Аддамс.
Що ти задумав?
Ти відкрив декілька дверей між Пеклом і Лос-Анджелесом.
Джонні відкриває решту.
Що?
Дещо, що сказала твоя приятелька Енджела, не давало йому спокою.
Що ти знищив би місто, якщо б пішов на війну з нею.
Але Джон гадає, ти за сильно любиш ЛА для цього.
Тож що робитимеш, Нерґі?
Сюди підійметься армія демонів
і ти дозволиш їм зруйнувати твій рай,
і забрати його собі, чи ти відпустиш дівчинку?
Не завадила б допомога.
А ось і Джонні!
Все Костянтин, як завжди.
Я дійсно маю подякувати Енджелі за це.
Ти цього не зробиш.
Вже роблю, телепню.
Турбувався через п'ятьох конкурентів, так?
А як щодо 500?
Чи 5000?
Гаразд, біс з тобою, закривай двері.
Закриєш усі і отримаєш дівчинку!
А тепер поверни мої дочку, сучий ти сину!
Я тебе вб'ю.
Жалюгідний, слабкий пивний мішок.
О, і що я зроблю з
солоденькою невинною маленькою Тріш...
- Але ж ти сказав... - Я збрехав.
Як зробив і ти.
Ти талановитий брехун.
Але у тебе немає сили відкрити ворота Пекла.
О, декілька тимчасових тріщин тут і там.
Трохи драматичного гуркоту.
Але ти не зможеш обдурити мене, Джон.
Ти злякався, я бачив.
Гра на рівні Оскара.
Згоден?
Чесе, пам'ятаєш, як ти говорив, що пожертвуєш заради Тріш будь-чим?
- Так. - Ти казав серйозно?
Я тут задихаюсь, Джонні.
Ти казав серйозно?
Так!
Тоді нехай Бог тобі допоможе.
Ейса, ти готова?
- Рене, вставай. - Що?
Швидше!
Що ти наробив?
Ти не зрозумів, чи не так?
Що найгрізніша зброя, яку ми мали, була всередині тебе.
Зараз, Ейса.
Але я... я не розумію.
Це кемдверське прокляття, Нерґале.
Любов, яку ти відчуваєш.
Любов Рене і Тріші до Чеса,
і вся вона всередині дівчинки.
І вся в тобі.
А для такого, як ти,
це - рак,
який подібно до природних пожеж в ЛА, поглинає кожну клітину
у твоєму огидному тілі.
Слухай, припини це, Джоне. Зупини це, і клянусь,
я поверну її тобі.
Ми вже повернули її, дурню.
Ні, не Тріш. Астру.
Зв'язувальний пакт, випалений на моєму власному тілі.
Почекай, я візьму тебе до неї.
Звільню її.
Джонні, ні!
Спокута, Джоне,
після стількох років.
Відвали.
Достатньо спокути.
Тріш, дитинко.
Ти повернулась.
Непогано, Костянтинчику.
Вельми непогано.
[Закусочна Кела]
Вона дійсно в порядку.
Так.
Вперед, поплач. Я не буду глузувати...
- ну може трохи. - Я краще подзвоню Рене і...
Що?
Заклинання, що я використав.
Воно називається кемдверське прокляття.
Так?
Тож?
Акцент на "прокляття", друже.
Що ти маєш на увазі?
Я попередив тебе, чи не так?
Чари такої сили вимагають жертв.
Ага, ну, від Нерґала лишалась лише купка демонічного попелу,
- тож... - Я не про це.
Щоб прокляття спрацювало,
мені довелося спрямувати любов Рені і Тріші до тебе - через Нерґала.
Всю, до останньої крихти.
Її більше немає, Чесе.
Вся їх любов до тебе зникла.
Що?
Рене тепер не пам'ятатиме про тебе.
О, вона згадає одну ніч по-п'яні, вісім років тому,
- але твоє обличчя, ім'я... - Що?
- А Тріш? - Тріш ніколи не знала батька.
Завжди є ціна, Чесе.
І ось вона яка.
Ти весь час знав про цей спосіб, так?
Так.
Але я сподівався, що до цього не дійде.
Ти жалюгідний мішок лайна!
Правильна відповідь: "Дякую."
Джоне!
Що, Джоне?
Камдевер - це великі чари.
Неважливо, наскільки Рене і Тріш, тебе любили -
цього не достатньо, Чесе.
Тож, мені довелося докинути дещо, щоб посилити заклинання.
Докинути нас.
Ти примарно пам'ятатимеш про нахабного пройдисвіта,
який врятував твою дівчинку і зруйнував твоє життя.
Але спогади про тих двох дітей, які виросли
разом...
Зникнуть.
Ем, вибачте.
Ваше ім'я?
- Здається, я просто... - Костянтин.
Джон Костянтин.
Так?
Ну, я сподіваюсь, що я більше ніколи не почую це ім'я.
Я знав, що ти впораєшся, Джоне.
Енджела?
Типу того.
Ти знала, що я переможу Нерґала.
Ну, я сподівалася.
Шкода твого друга.
Так, ну, йому буде краще без мене.
Мені цікаво, що гірше?
Бути тим, хто не пам'ятає,
чи навпаки?
Йому потрібен новий дім.
І я гадаю, що він добре тут освоїться.
- Добре подбай про нього. - Подбаю.
Не фанат старих і зморшкуватих.
Але дякую за.
Побачимось згодом, якщо захочеш.
У тілі, яке, можливо, трохи більше порадує тебе.
Спокуслива пропозиція.
Але ні, дякую.
Я починаю сумувати за батьківщиною.
І якщо я збираюсь запалити з містом,
то виберу Лондон, люба.
Ну нехай так.
Удачі, Чесе.
Вона тобі знадобиться.
Повільніше, друже.
Біс візьми.
Хтось з вас справді вижив.
Скажу тобі, це було не просто.
О, це завжди не просто, друже.
Тож, приймеш мене назад?
Зрештою так, але не зараз,
мені не завадить компанія.
[Щоденні новини Лос-Анджелеса Десятки людей вийшли з коми]
Перекладено у ПАЛЯНИЦІ http://translate.thealphacentauri.net/book/190/1743
Переклад: petrov97 Редакція: Петрова Олена